![Vymezení Zlínského bioregionu. Vymezení Zlínského bioregionu.](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2020/09/Pasted-into-3.7-Zlinsky-bioregion.png)
Poloha a základní údaje
Bioregion leží na východní Moravě, zabírá severní polovinu geomorfologického celku Vizovická vrchovina, avšak bez jeho severních a západních výběžků. Plocha bioregionu je 750 km2.
![Nad Biskupickou cihelnou. Hřeben Komonecké hornatiny vystupuje nad ostatní jednotky Vizovické vrchoviny.](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2014/05/DSC_0908-002.jpg)
Bioregion je tvořen vrchovinou na nevápnitém flyši, s výrazným pískovcovým hřbetem. Dominuje ochuzená biota karpatského bukového lesa (3. a 4. vegetační stupeň) a jeho náhradních stanovišť, vegetace je řazena do dubohabrových hájů a květnatých bučin. Netypická část je tvořena jednak teplejšími okraji, tvořícími přechod do Hluckého bioregionu (3.3), jednak vysokým hřbetem Vizovických vrchů s acidofilními (bikovými) bučinami, tvořícím přechod do Vsetínského bioregionu (3.9). V současnosti jsou časté smíšené lesy s převahou nepůvodního smrku a borovice a fragmenty bučin, hojné jsou intenzivně využívané mezofilní pastviny.
![Pohled do Vizovické kotliny.](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2014/05/DSC_0083-001.jpg)
Horniny a reliéf
V bioregionu převládají flyšové horniny račanské jednotky magurského flyše, tvořené pískovci a jílovci bez vápnitého tmelu a v různém poměru. Pás, kde převažují odolné relativně kyselé pískovce, tvoří úzký hřbet Vizovické vrchoviny (Komonecká hornatina). Z pokryvů převládají svahoviny s přechody do sprašových hlín, v nižších okrajových polohách až do spraší.
![Pohled na Komoneckou hornatinu z rozhledny na Vartovně (651 m).](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2020/09/IMG_7934.jpg)
Reliéf je tvořen převážně plochými, širokými a nepříliš dlouhými hřbety, které jsou rozčleněny či od sebe odděleny 80–150 m hlubokými otevřenými údolími bez strmých svahů. Výjimku tvoří pouze vysoký úzký hřbet Komonecké hornatiny se strmými svahy a průlomovými údolími 200 m hlubokými. Celkem se území mírně zvedá od západu k východu a od okrajů ke středu. Skalní útvary jsou malé, převážně vázáné na hřbet Komonecké hornatiny, ojediněle též na Mladcovskou vrchovinu a jsou bez většího významu pro vegetaci. Velmi hojné jsou sesuvy.
![Skální výchozy na Předním vrchu (420 m) v Mladcovské vrchovině.](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2020/09/DSC_0259.jpg)
Reliéf má převážně charakter ploché vrchoviny s členitostí 150–200 m, při okraji k moravským úvalům i členité pahorkatiny s členitostí 100–150 m, naopak ve vyšší centrální části má ráz členité vrchoviny s členitostí 200–300 m. Nejčlenitější je hřbet Komonecké hornatiny, má ráz ploché hornatiny s členitostí 300–400 m. Nejnižším bodem je okraj nivy řeky Moravy u Uherského Hradiště (asi 180 m), nejvyšším je vrch (Doubrava 676 m). Typická nadmořská výška v bioregionu je 230–540 m.
Podnebí
Dle Quitta leží jihozápadní okraj v teplé oblasti T2, převážná část území v mírně teplých oblastech MT10 a MT9, nejvyšší části v MT7 a MT5.
Podnebí je tedy mírně teplé a v chráněných nízkých polohách až teplé: Napajedla 8,7 °C, 625 mm; Luhačovice 8,1 °C, 752 mm; Zlín 711 mm, Vizovice 8,0 °C, 795 mm; Komňa 791 mm. Na vyšších vrcholech klesají průměrné roční teploty pod 7 °C. Vliv teplých úvalů je zřetelný při západním okraji bioregionu. Srážky jsou celkově poměrně vydatné, což je dáno návětrnou polohou na úpatí vyšších karpatských pohoří, zřetelně však rostou směrem od úvalů k východu, k úpatí Bílých Karpat a Hostýnských vrchů.
Půdy
Bioregion se vyznačuje těžkými jílovitými půdami, naprosto převládají slabě oglejené typické kambizemě a pseudoglejové kambizemě na nevápnitém, jílovitém flyši. Směrem k západu – do úvalů přecházejí v pseudoglejové luvizemě, luvické hnědozemě až typické hnědozemě na spraši. Na vyšších hřbetech přecházejí kambizemě do kyselých typických kambizemí, na hřbetě Komonecké hornatiny dokonce do dystrických (podzolovaných) kambizemí. V četných, nepříliš širokých nivách převažují glejové fluvizemě, místy se vyskytují i typické gleje.
Biota
Bioregion leží v mezofytiku a zaujímá téměř celý fytogeografický okres 79. Zlínské vrchy (kromě východního okraje) a severozápadní výběžek fytogeografického okresu 78. Bílé Karpaty lesní. Vegetační stupně (Skalický): suprakolinní až submontánní.
![](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2018/08/DSC_3236.jpg)
Potenciální vegetaci nižších částí bioregionu tvoří karpatské dubohabřiny (Carici pilosae-Carpinetum), na prudších svazích kyselých substrátů snad též ostrůvkovitě acidofilní doubravy (Genisto germanicae-Quercion). Výše přecházejí do bučin (Carici pilosae-Fagetum, respektive Luzulo-Fagetum). V nivách podél větších toků je pravděpodobně Pruno-Fraxinetum, podél menších potůčků časté Carici remotae-Fraxinetum. Přirozené bezlesí chybí.
![Kyselá (acidofilní) bučina v hřebeni Vizovických vrchů (SLT 5K Kyselá jedlová bučina).](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2018/08/Vizovice_20050403_14.jpg)
Přirozenou náhradní vegetaci tvoří mezofilní luční porosty svazu Arrhenatherion a Cynosurion (typické Antoxantho-Agrostietum), na vlhkých místech přecházející v Calthion (Cirsietum salisburgensis). Xerofilnější vegetační typy jsou velmi vzácné, vegetace svazu Cirsio-Brachypodion pinnati je přítomna pouze ve fragmentech. Na kyselých substrátech se objevuje fragmentárně i vegetace svazu Violion caninae. Na svahových prameništích se předpokládá zastoupení méně náročných typů vegetace svazu Caricion davallianae. Křoviny náležejí svazu Prunion spinosae, v lemech je zastoupena vegetace svazu Trifolion medii.
![Pozůstatky hradu Starého Světla nyní procházejí pozvolnou rekonstrukcí. Kdo má rád zříceniny v původní podobě, nechť se jede podívat. Cesta od kostelíka na Malenisku skýtá krásnou procházku.](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2014/06/panorama_Stary_Svetlov.jpg)
Skladba květeny je vcelku jednotvárná, tvořená běžnými druhy moravských Karpat. Mezní prvky jsou ojedinělé, výraznější exlávní prvky zcela chybějí. V lesích je hojná ostřice chlupatá (Carex pilosa), o. převislá (C. pendula) a hvězdnatec čemeřicový (Hacquetia epipactis), ojediněle sem zasahují i druhy hercynského háje, jako ptačinec velkokvětý (Stellaria holostea) a jaterník trojlaločný (Hepatica nobilis).
![Šafrán bělokvětý (Crocus albiflorus L.) na Vařákových pasekách.](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2014/05/Vizovice_20050403_35.jpg)
Východní částí území probíhá západní hranice areálu řepíčku trojlistého (Aremonia agrimonioides), několika lokalitami sem zasahuje i šafrán bělokvětý (Crocus albiflorus). V podhůří Hostýnských vrchů a na jižním úpatí masívu Klášťova je podchycen výskyt některých druhů, vázaných na lehčí, kyselé substráty, zčásti i subatlantského charakteru, např. pavinec modrý (Jasione montana), dříve i zimozelen okolíkatý (Chimaphila umbellata).
![Říčka Šťávnice u Luhačovice.](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2015/12/DSC_0105.jpg)
Bioregion je charakterizován ochuzenou faunou předhůří Karpat ve zkulturnělé krajině, s ojedinělými zbytky suchominých společenstev (trojzubka stepní). Tekoucí vody patří do pásma pstruhového, Dřevnice pod Zlínem a dolní Šťávnice náleží do pásma lipanového.
Významné druhy – Savci: ježek východní (Erinaceus concolor). Ptáci: strakapoud jižní (Dendrocopos syriacus), kos horský (Turdus torquatus), lejsek malý (Ficedula parva), ořešník kropenatý (Nucifraga caryocatactes), ťuhýk rudohlavý (Lanius senator). Obojživelníci: skokan štíhlý (Rana dalmatina), mlok skvrnitý (Salamandra salamandra). Měkkýši: řasnatka nadmutá (Macrogastra tumida), trojzubka stepní (Chondrula tridens).
Kontrasty
Hranice bioregionu jsou výrazné vůči nivním bioregionům Kojetínskému (3.11) a Dyjsko-moravskému (4.5) a poměrně výrazná je i vůči ploššímu a nižšímu Hranickéhu bioregionu (3.4), v jehož přilehlé části převažují spraše. Hranice vůči Hostýnskému bioregionu (3.8) jsou dány rozšířením nižšího a ploššího reliéfu s odlišnou biotou. Hranice vůči Vsetínskému bioregionu (3.9) jsou převážně neostré, podmíněné nevyhraněnými odlišnostmi v biotě. Hranice vůči Bělokarpatskému bioregionu (3.6) jsou geomorfologické i biotické (jednotvárné území na nevápnitém flyši). Hranice vůči Hluckému bioregionu (3.3) je především biotická a morfologická.
![Komonec (672 m) v Komonecké hornatině.](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2018/08/IMG_2014.jpg)
Biota Zlínského bioregionu je ostřeji ohraničena pouze na západním okraji, kde se dotýká nivy Moravy, která náleží bioregionům Kojetínskému (3.11) a Dyjsko-moravskému (4.5). Liší se absencí lužních lesů podsvazu Ulmenion a jejich náhradní vegetací. Dále sousedí s vegetačně velmi blízkými karpatskými bioregiony Bělokarpatským (3.6), Hostýnským (3.8) a Vsetínským (3.9), od nichž se zejména odlišuje (kvantitativně) vyšším zastoupením acidofilních doubrav a bučin, v nelesní vegetaci pak téměř úplnou absencí náročnějších termofytů.
![Na jižních svazích Mladcovské vrchoviny leží největší zlínské sídliště Jižní svahy.](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2014/05/DSC_6783.jpg)
Biota Hostýnského bioregionu (3.8) se odlišuje minimem nelesních ploch, zastoupením specifických typů bučin (Festuco-Fagetum) a suťových lesů, v druhové skladbě pak zvýšeným zastoupením subatlantských prvků, jako kostřava lesní (Festuca altissima), i horštějších druhů Karpat, např. kapradina plevinatá (Dryopteris affinis subsp. borreri) a jedlí. V sousedním bioregionu Hranickém (3.4) jsou dubohabřiny mnohem více obohaceny hercynskými druhy, zejména jaterníkem trojlaločným (Hepatica nobilis) a je zde rovněž vyšší zastoupení méně náročných xerofytů, k nimž náleží česnek chlumní (Allium senescens), oman mečolistý (Inula ensifolia), kvantitativně kakost krvavý (Geranium sanguineum) a rozrazil ožankovitý (Veronica teucrium). Celkově se flóra a vegetace Zlínského bioregionu podobá bioregionu Chřibskému (3.2), který je oddělený nivou Moravy. Chřiby jsou však celkově mnohem více zalesněny.
![Lázně Luhačovice jsou položeny v úzkém údolí mezi Velkou a Malou Kamennou.](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2015/12/DSC_1091.jpg)
Současný stav krajiny a ochrana přírody
(přehled vyhlášených zvláště chráněných území je platný k roku 1996)
Nejnižší partie bioregionu byly osídleny v předhistorické době, vyšší části teprve ve středověku (valašská kolonizace). Krajina je tvořena (kromě nejvyšší poloh) charakeristickou mozaikou lesů, polí a pastvin. Lesy mají víceméně přirozenou druhovou skladbou, místy jsou přeměněné na lignikultury smrku či borovice. Bezlesí bylo dříve převážně tvořeno loukami, pastvinami a sady, ke konci socialistického hospodaření zcela dominovaly agrocenózy, nyní je značná část polí opět převedena na travní porosty. Zlínský bioregion byl dosud opomíjený ochranáři.
![PP Čertův kámen v Rýsovském hřbetu, na lokalitě se ojediněle vyskytuje ekotyp Malenovické borovice.](http://moravske-karpaty.cz/wp-content/uploads/2020/09/IMG_0125.jpg)
Do jihovýchodní části bioregionu zasahuje CHKO Bílé Karpaty. Bylo zde vyhlášeno jen několik maloplošných chráněných území. Jsou to PP Lutonina u Vizovic, PP Průkopa, PP Pod Drdolem, PP Na želechovických pasekách, PP Uhliska a PP Čertův kámen.
Zdroj: Culek, M. (editor) a kol. 1996. Biogeografické členění České republiky. ENIGMA. Praha